Головна
Каталог ліків
Медикаменти
Антибіотики
Антибіотики при бронхіті
ЦЕФТРИАКСОН
Цефтриаксон-БХФЗ порошок для розчину для ін'єкцій по 500 мг, 1 шт.
Дата оновлення препарату: 10.03.2024
Ціни у місті
Знайдено в аптеках:
від 11.39 ₴ до 11.39 ₴
Характеристики
Категорія
Дозування
500 мг
Виробник
Борщагівський ХФЗ, НВЦ, ПАТ
Країна-виробник
Україна
Торгова назва
Форма випуску
Порошок для приготування розчину для ін'єкцій
Термін придатності
3 роки
Активні речовини
Цефтриаксон
Кількість в упаковці
1
Спосіб введення
внутрішньом'язово
Код Моріон
33003
Код АТС/ATX
J01D D04
Кому можна
АЛЕРГІКАМ
з обережністю
ДІАБЕТИКАМ
з обережністю
ВОДІЯМ
з обережністю
ДІТЯМ
Дозволено
Особливості
РЕЦЕПТУРНИЙ ВІДПУСК
тільки з рецептом від лікаря
ТЕМПЕРАТУРА ЗБЕРІГАННЯ
від 5°C до 25°C
Зверніть увагу!
Інструкція, розміщена на цій сторінці, має інформаційний характер та призначена виключно для ознайомлення. Не використовуйте цю інструкцію в якості медичних рекомендацій. Постановлення діагнозу та вибору методики лікування здійснюються тільки вашим сімейним лікарем. Медмаркет LikiE не несе відповідальності за можливі негативні наслідки, виникщі в результати використання інформації, розміщеної на сайті likie.ua.
Детальіше про Відмова від відповідальності.
Важливо! Ця інструкція із застосування є офіційною інструкцією виробника, затвердженою та наданою Державним реєстром лікарських засобів України. Ця інструкція представлена винятково з метою ознайомлення і не є підставою для самолікування.
По 1 флакону з порошком в пачці; по 1 флакону з порошком у комплекті з розчинником.
Порошок для розчину для ін'єкцій.
Основні фізико-хімічні властивості: кристалічний порошок майже білого або жовтуватого кольору, злегка гігроскопічний.
Цефтріаксон - напівсинтетичний антибіотик групи бета-лактамів, цефалоспорин ІІІ покоління; чинить бактерицидну дію, механізм якої пов'язаний з пригніченням активності ферменту транспептидази, порушенням біосинтезу пептидоглікану клітинної стінки мікроорганізмів; має широкий спектр дії.
Активний відносно грампозитивних аеробів: Staphylococcus aureus (включаючи штами, що продукують пеніциліназу), Staphylococcus epidermidis, Streptococcus pneumoniae, бета-гемолітичних стрептококів групи А (S.pyogenes), стрептококів групи В (S.agalactiae), групи Viridans, стрептококів неентерококової групи D; грамнегативних аеробів: E.coli, H.influenzae, H. parainfluenzae, Klebsiella spp. (включаючи K.pneumoniae), Morganella morganii, Neisseria gonorrhoeae (включаючи штами, що продукують пеніциліназу), Neisseria meningitidis, Proteus mirabilis, Proteus vulgaris, Providencia spp., Pseudomonas aeruginosa, Salmonella spp. (у т.ч. S.typhi), Serratia spp. (включаючи S.marcescens), Shigella spp., Yersinia spp. (у т.ч. Y.enterocolitica), Treponema pallidum; анаеробів: Bacteroides spp. (включаючи деякі штами B.fragilis), Clostridium spp. (однак більшість штамів C.difficile мають резистентність), Peptococcus spp., Peptostreptococcus spp., Fusobacterium spp. (крім F.mortiferum і F.varium). Препарат активний відносно мікроорганізмів, стійких до пеніцилінів, цефалоспоринів перших поколінь, аміноглікозидів.
До дії препарату стійкі: стафілококи, резистентні до метициліну; більшість штамів ентерококів (у тому числі S.faecalis) і стрептококи групи D; багато штамів бета-лактамазопродукуючих Bacteroides spp. (B.fragilis).
Після внутрішньом'язового введення біодоступність цефтріаксону становить 100 %, його максимальна концентрація в плазмі крові визначається через 2-3 години. Після внутрішньовенного введення препарат швидко проникає в тканинну рідину, де протягом 24 годин підтримуються бактерицидні концентрації щодо чутливих мікроорганізмів. Цефтріаксон оборотно зв'язується з альбумінами плазми крові. Це зв'язування обернено пропорційне до концентрації: наприклад, при концентрації препарату в сироватці крові менше 100 мг/л зв'язування цефтріаксону з білками становить 95 %, а при концентрації 300 мг/л - тільки 85 %. Завдяки більш низькому вмісту альбумінів в інтерстиціальній рідині концентрація цефтріаксону в ній вища, ніж у сироватці крові.
Цефтріаксон добре проникає в органи і рідини організму (перитонеальну, плевральну, спинномозкову, синовіальну), у кісткову тканину, проникає крізь плаценту, у невеликій кількості (3-4 %) проникає в грудне молоко. При менінгіті у дітей, у тому числі новонароджених, препарат проникає в запалені мозкові оболонки, при цьому концентрація його в цереброспінальній рідині становить 17 % від концентрації у плазмі крові.
Препарат виділяється у незміненому вигляді на 50-60 % нирками і 40-50 % - з жовчю. При нирковій недостатності фармакокінетика препарату майже не змінюється, відзначається тільки незначне збільшення періоду напіввиведення. При порушенні функції нирок збільшується виділення з жовчю, а якщо наявна патологія печінки, то збільшується виділення цефтріаксону нирками. Період напіввиведення у здорових дорослих становить близько 8 годин, у новонароджених віком до 8 днів та у людей віком від 75 років збільшується в 2-3 рази.
Антибактеріальні засоби для системного застосування. Інші бета-лактамні антибіотики. Цефалоспорини ІІІ покоління. Цефтріаксон. Код АТХ J01D D04.
Препарати кальцію. Через ризик виникнення преципітатів кальцієвих солей цефтріаксону не слід застосовувати кальцієвмісні розчини, такі як розчин Рінгера або розчин Гартмана, для відновлення препарату у флаконах або для подальшого розведення відновленого розчину для внутрішньовенного введення.
Преципітати цефтріаксону-кальцію також можуть утворюватися при змішуванні цефтріаксону із кальцієвмісними розчинами в одній інфузійній системі. Цефтріаксон не можна вводити одночасно із внутрішньовенними кальцієвмісними розчинами, в т.ч. із кальцієвмісними розчинами для тривалих інфузій, такими як розчини для парентерального харчування, за допомогою Y-подібної системи. Однак усім пацієнтам, за винятком новонароджених, цефтріаксон і кальцієвмісні розчини можна вводити послідовно, один після одного, якщо між інфузіями ретельно промити інфузійну систему сумісною рідиною. У дослідженнях іn vitro із використанням плазми крові дорослих та плазми пуповинної крові новонароджених було показано, що у новонароджених існує підвищений ризик утворення преципітатів цефтріаксону-кальцію (див. розділи «Спосіб застосування та дози», «Протипоказання», «Особливості застосування», «Побічні реакції»).
Немає повідомлень про взаємодію між цефтріаксоном і пероральними кальцієвмісними препаратами, про взаємодію між цефтріаксоном при внутрішньом’язовому застосуванні та кальцієвмісними препаратами, які застосовують внутрішньовенно чи перорально.
Нестероїдні протизапальні засоби, антиагреганти, антагоністи вітаміну К (такі як варфарин). Підвищення ризику кровотеч. Посилення ефекту антагоністів вітаміну К. Рекомендується частий контроль міжнародного нормалізованого співвідношення (МНС) і відповідне коригування доз антагоністів вітаміну К під час та після застосування цефтріаксону (див. розділ «Побічні реакції»).
Аміноглікозиди. Наявні дані щодо потенційного посилення токсичного впливу аміноглікозидів на нирки при їх застосуванні разом з цефалоспоринами суперечливі. В таких випадках в клінічній практиці слід ретельно моніторувати рівень аміноглікозидів і функцію нирок.
За необхідності комбінованого лікування слід вводити препарати окремо у різні місця і не змішувати в одному шприці або в одному розчині для інфузії через фізико-хімічну несумісність.
Бактеріостатичні антибіотики (хлорамфенікол, тетрацикліни). Можливе зниження бактерицидного ефекту цефтріаксону.
У дослідженні in vitro при застосуванні хлорамфеніколу в комбінації з цефтріаксоном спостерігалися антагоністичні ефекти. Клінічна значущість цих даних невідома.
Інші бета-лактамні антибіотики. Можливий розвиток перехресних алергічних реакцій.
Петльові діуретики. При одночасному застосуванні високих доз цефтріаксону та потужних діуретиків (наприклад, фуросеміду) порушень функції нирок не спостерігалося.
Пробенецид. Не впливає на тубулярну секрецію цефтріаксону (на відміну від інших цефалоспоринів).
Гормональні контрацептиви. Як і при застосуванні інших антибіотиків, знижується ефективність гормональних контрацептивів, тому рекомендується використовувати додаткові (негормональні) методи контрацепції під час лікування та протягом 1 місяця після його завершення.
Етанол. Не спостерігалося ефектів, схожих на дію дисульфіраму. Цефтріаксон не містить N-метилтіотетразольну групу, яка б могла спричинити непереносимість етанолу або кровотечу, що властиво деяким іншим цефалоспоринам.
Подібно до інших антибіотиків, цефтріаксон може знижувати терапевтичний ефект вакцини проти тифу, проте такий ефект поширюється лише на ослаблений штам Ty21.
Речовини, що використовуються при лабораторних аналізах. Можливий хибнопозитивний результат реакції на глюкозу в сечі при застосуванні розчину Бенедикта або Фелінга.
Цефтріаксон несумісний і його не можна змішувати в одній ємності або одночасно вводити з амсакрином, ванкоміцином, флуконазолом, аміноглікозидами.
діюча речовина: цефтріаксон;
1 флакон містить цефтріаксону (у вигляді цефтріаксону натрієвої солі стерильної) 500 мг.
Відповідні дослідження не проводилися. Цефтріаксон може впливати на здатність керувати транспортними засобами або іншими механізмами, оскільки можливе виникнення таких побічних реакцій, як запаморочення.
Вагітність.
Цефтріаксон проникає через плацентарний бар'єр. Дані щодо застосування його вагітним жінкам обмежені. Під час вагітності, зокрема у І триместрі, цефтріаксон можна застосовувати, тільки якщо користь перевищує ризик.
Годування груддю.
Цефтріаксон проникає у грудне молоко в низьких концентраціях, але при застосуванні препарату в терапевтичних дозах не очікується жодного впливу на грудних немовлят. Проте не можна виключати ризик розвитку діареї та грибкової інфекції слизових оболонок. Слід враховувати можливість сенсибілізації. Необхідно прийняти рішення щодо припинення годування груддю або припинення/відмови від застосування цефтріаксону з врахуванням користі від грудного вигодовування для дитини та користі від терапії для жінки.
Фертильність.
У дослідженнях репродуктивної функції не було виявлено ознак небажаного впливу на чоловічу або жіночу фертильність.
Препарат застосовувати дітям згідно з дозуваннями, вказаними у розділі «Спосіб застосування та дози».
Інфекційно-запальні захворювання, спричинені чутливими до препарату мікроорганізмами:
Періопераційна профілактика інфекцій при хірургічних втручаннях на органах шлунково-кишкового тракту, жовчовивідних шляхів, сечовивідних шляхів і під час гінекологічних процедур, але лише у випадках потенційної або відомої контамінації.
При призначенні цефтріаксону слід дотримуватися офіційних рекомендацій з антибіотикотерапії та рекомендацій з профілактики антибіотикорезистентності.
Гіперчутливість до цефтріаксону, до будь-якого антибіотика цефалоспоринового ряду, до лідокаїну (внутрішньом'язове введення).
Наявність в анамнезі тяжких реакцій гіперчутливості (наприклад, анафілактичних реакцій) до будь-якого іншого типу бета-лактамних антибактеріальних засобів (пеніцилінів, монобактамів, карбапенемів).
Недоношені новонароджені віком до 41 тижня з урахуванням строку внутрішньоутробного розвитку (гестаційний вік + календарний вік)*.
Доношені новонароджені (віком до 28 днів життя):
з гіпербілірубінемією, жовтяницею, з гіпоальбумінемією, ацидозом (при цих станах зв'язування білірубіну з білками крові знижується)*;
при потребі (або очікується, що потребуватимуть) внутрішньовенного введення препаратів кальцію або кальцієвмісних розчинів через ризик утворення преципітатів цефтріаксону-кальцію у легенях та нирках (див. розділи «Особливості застосування» та «Побічні реакції»).
* У дослідженнях іn vitro було показано, що цефтріаксон може витісняти білірубін зі зв'язку з альбуміном сироватки крові, що призводить до можливого ризику розвитку білірубінової енцефалопатії у таких пацієнтів.
Перед внутрішньом'язовим введенням цефтріаксону слід обов'язково виключити наявність протипоказань до застосування лідокаїну, якщо його застосовують як розчинник (див. розділ «Особливості застосування» та інструкцію для медичного застосування лідокаїну, особливо протипоказання).
Розчини цефтріаксону, що містять лідокаїн, ніколи не слід вводити внутрішньовенно.
Перед початком терапії необхідно виключити наявність у пацієнта підвищеної чутливості до антибіотика та лідокаїну (у разі внутрішньом'язового способу введення), зробивши шкірну пробу.
Добова доза для дорослих та дітей віком від 12 років становить 1-2 г препарату 1 раз на добу (кожні 24 години). При тяжких інфекціях або інфекціях, збудники яких мають лише помірну чутливість до цефтріаксону, добову дозу можна збільшувати до 4 г. При дозах, що перевищують 2 г/добу, можливе введення препарату 2 рази на добу (кожні 12 годин).
Діти
Цефтріаксон протипоказаний новонародженим (у віці 28 днів) у випадках, якщо існує (або очікується) необхідність лікування внутрішньовенними кальцієвмісними розчинами, в т.ч. при постійних внутрішньовенних кальційвмісних інфузіях, як, наприклад, парентеральне харчування, через ризик виникнення преципітатів цефтріаксону-кальцію (див. розділ «Протипоказання»).
Внутрішньовенні дози 50 мг/кг маси тіла або вище слід вводити шляхом краплинної інфузії, повільно, принаймні 30 хвилин.
Пацієнти похилого вікудози відповідають дозам для дорослих; корекція доз не потрібна за умови задовільної функції печінки та нирок.
Тривалість лікування цефтріаксоном залежить від перебігу захворювання. Застосування препарату слід продовжувати (як і будь-яку антибіотикотерапію) протягом 48-72 годин після зникнення симптомів захворювання та підтвердження ефекту лікування результатами бактеріологічного аналізу.
Комбінована терапія. Існують дані про синергізм при одночасному застосуванні цефтріаксону та аміноглікозидів щодо багатьох грамнегативних мікроорганізмів. Незважаючи на те, що підвищену ефективність таких комбінацій не завжди можна передбачити, її слід мати на увазі за наявності важких інфекцій, що загрожують життю, викликаних Pseudomonas aeruginosa. Через фізичну несумісність цефтріаксону та аміноглікозидів їх слід вводити окремо у рекомендованих дозах.
Дозування в особливих випадках.
При бактеріальному менінгіті у новонароджених та дітей віком від 15 днів до 12 років лікування починати з дози 100 мг/кг маси тіла (але не більше 4 г) 1 раз на добу. Після ідентифікації збудника та визначення його чутливості дозу можна відповідно зменшити. Для новонароджених до 2 тижнів не слід перевищувати 50 мг/кг/добу.
Найкращі результати досягалися за такої тривалості лікування:
Neisseria meningitidis - 4 дні;
Haemophilus influenzae - 6 днів
Streptococcus pneumoniae - 7 днів.
Бореліоз Лайма дорослим та дітям - 50 мг/кг (вища добова доза - 2 г) 1 раз на добу протягом 14 днів.
Гонорея (викликана штамами, що утворюють і не утворюють пеніциліназ): рекомендується призначати разову дозу 250 мг внутрішньом'язово.
Профілактика інфекцій у хірургії.
Для профілактики післяопераційних інфекцій при контамінованих або потенційно контамінованих хірургічних втручаннях рекомендується вводити одноразово за 30-90 хвилин до початку операції 1-2 г цефтріаксону залежно від ступеня небезпеки зараження. При операціях на товстій та прямій кишці рекомендується вводити одночасно (але окремо) препарат одного з 5-нітроімідазолів (наприклад, орнідазол).
Пацієнтам із порушенням функції нирок при нормальній функції печінки немає необхідності зменшувати дозу препарату. Тільки у разі ниркової недостатності у передтермінальній стадії (кліренс креатиніну менше 10 мл/хв) добова доза не повинна перевищувати 2 г.
Пацієнти, які перебувають на гемодіалізі, не вимагають додаткового введення препарату після діалізу. Слід контролювати концентрацію цефтріаксону в сироватці для можливої корекції дози, оскільки у цих пацієнтів може знижуватися швидкість його виведення.
Добова доза цефтріаксону для пацієнтів, які перебувають на гемодіалізі, не повинна перевищувати 2 г.
Пацієнтам із порушенням функції печінки при нормальній функції нирок немає необхідності зменшувати дозу.
При одночасній тяжкій нирковій та печінковій недостатності слід регулярно визначати концентрацію цефтріаксону в плазмі крові та за необхідності проводити корекцію дози, оскільки швидкість виведення цефтріаксону може знижуватися.
Приготування розчинів.
Розчини готують безпосередньо перед застосуванням. Після додавання розчинника необхідно візуально оцінити повноту розчинення. Залежно від концентрації та тривалості зберігання колір розчинів може варіювати від блідо-жовтого до жовтого. Ця властивість активної речовини не впливає на ефективність або переносимість препарату.
Цефтріаксон застосовувати внутрішньовенно або внутрішньом'язово. М вступ слід розглядати, якщо внутрішньовенний шлях введення неможливий або менш придатним для пацієнта. Дози ≥ 2 г слід вводити внутрішньовенно.
Внутрішньом'язова ін'єкція.
Для ін'єкції вміст флакону з 0,5 г цефтріаксону розчиняють у 2 мл 1% розчину лідокаїну, вміст флакону з 1 г - у 3,5 мл 1% розчину лідокаїну (після попередньо проведеної проби на чутливість до лідокаїну). >
Розчин слід вводити глибоко всередину відносно великої м'язової маси, не більше 1 г на одну ділянку.
Розчин, що містить лідокаїн, не можна вводити! (Див. розділ «Протипоказання»). Для детальної інформації необхідно ознайомитися з інструкцією із застосування лідокаїну.
Внутрішньовенне введення.
Для внутрішньовенних ін'єкцій вміст флакону з 0,5 г розчиняють у 5 мл води для ін'єкцій, вміст флакону з 1 г - у 10 мл води для ін'єкцій. Вводити повільно протягом 2-4 хвилин.
Інфузія має тривати не менше 30 хвилин. Для приготування розчину 2 г цефтріаксону розчиняють у 40 мл одного з наступних інфузійних розчинів, які не містять іонів кальцію:
З огляду на можливу несумісність розчини, що містять цефтріаксон, не можна змішувати з розчинами, що містять інші антибіотики, як при приготуванні, так і при введенні.
Однак 2 г цефтріаксону та 1 г орнідазолу фізично та хімічно сумісні у 250 мл 0,9% розчину натрію хлориду або розчину глюкози.
Не можна використовувати розчинники, що містять кальцій, такі як розчин Рінгера або розчин Гартмана, для відновлення цефтріаксону у флаконах або для розведення відновленого розчину для внутрішньовенного введення, оскільки можливе утворення преципітатів цефтріаксону-кальцію. Виникнення преципітатів цефтріаксону-кальцію також можливе при змішуванні цефтріаксону з кальційвмісними розчинами в одній інфузійній системі. Таким чином, цефтріаксон не можна вводити одночасно з кальцієвмісними розчинами, в т.ч. з кальційвмісними розчинами для тривалих інфузій, такими як розчини для парентерального харчування, через Y-подібну систему. Однак усім пацієнтам, за винятком новонароджених, цефтріаксон і кальційвмісні розчини можна вводити послідовно, якщо інфузійну систему ретельно промити між інфузіями сумісним розчином (див. «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).
Свіжоприготовані розчини зберігають свою фізичну та хімічну стабільність протягом 8 годин при температурі 25 ° З і протягом 24 годин при температурі 2-8°С. С.
Особливості застосування
Реакції гіперчутливості.
Як і при застосуванні інших цефалоспоринів та бета-лактамних антибіотиків, повідомлялося про випадки тяжких гострих реакцій гіперчутливості, іноді з летальним результатом, навіть якщо у докладному анамнезі не було відповідних даних. При розвитку таких реакцій застосування препарату слід негайно припинити та ввести адреналін (епінефрін), глюкокортикоїди, вжити інших належних невідкладних заходів.
Перед початком лікування пацієнта слід розпитати про наявність в анамнезі тяжких реакцій гіперчутливості до цефтріаксону, інших цефалоспоринів, інших бета-лактамних антибіотиків. Існує ймовірність перехресних алергічних реакцій між пеніцилінами та цефалоспоринами. З обережністю слід застосовувати цефтріаксон пацієнтам з наявністю в анамнезі нетяжких гіперчутливостей до інших бета-лактамних препаратів.
При застосуванні цефтріаксону зареєстровані випадки таких тяжких побічних реакцій з боку шкіри, синдром Стівенса-Джонсона, синдром Лайєлла (токсичний епідермальний некроліз) та DRESS-синдром (медикаментозний висип з еозинофілією та системними проявами), які можуть становити загрозу результат; однак частота цих явищ невідома (див. розділ «Побічні реакції»).
Реакція Яриша-Герксгеймера.
У деяких пацієнтів з інфекціями, спричиненими спірохетами, може розвинутись реакція Яриша-Герксгеймера незабаром після початку лікування цефтріаксоном. Реакція Яриша-Герксгеймера є зазвичай самообмежувальним станом або може вимагати симптоматичного лікування. Якщо така реакція розвинулася, лікування антибіотиком припиняти не слід.
Взаємодія з кальцієвмісними препаратами.
Описано випадки утворення преципітатів кальцієвої солі цефтріаксону в легенях та нирках з летальним результатом у недоношених та доношених немовлят віком до 1 місяця. Щонайменше одному з цих пацієнтів цефтріаксон і кальцій вводили в різний час і з різних внутрішньовенних інфузійних систем. В даний час не зареєстровано підтверджених випадків утворення внутрішньосудинних преципітатів у пацієнтів, крім випадків у новонароджених, яким вводили цефтріаксон і кальційвмісні розчини або будь-які інші кальційвмісні препарати. У дослідженнях in vitro було показано, що новонароджені мають підвищений ризик утвору преципітатів кальцієвої солі цефтріаксону в порівнянні з пацієнтами інших вікових груп.
Пацієнтам будь-якого віку цефтріаксон не слід змішувати або одночасно вводити разом з будь-якими кальцієвмісними внутрішньовенними розчинами, навіть при використанні різних інфузійних систем або при введенні препаратів у різні інфузійні ділянки.
Однак пацієнтам віком від 28 днів цефтріаксон і кальційвмісні розчини можна вводити послідовно, один після одного, за умови введення препаратів через різні інфузійні системи в різні ділянки тіла або заміни/ретельного промивання інфузійної системи між введенням цих засобів фізіологічним сольовим розчином, запобігти утворенню преципітатів. Пацієнтам, які потребують безперервних інфузій кальційвмісних розчинів для повного парентерального харчування (ППХ), лікар може призначити альтернативне антибактеріальне лікування, не пов'язане з подібним ризиком утворення преципітатів. Якщо застосування цефтріаксону пацієнтам, які потребують ППХ, визнано необхідним, розчини для ППХ та цефтріаксон можна вводити одночасно, але через різні інфузійні системи та різні ділянки тіла. Крім того, введення розчинів для ППХ можна призупинити на час інфузії цефтріаксону і промити інфузійні системи між введенням розчинів (див. Розділи «Протипоказання», «Побічні реакції» та «Несумісність»).
Діти.
Безпека та ефективність цефтріаксону у новонароджених, немовлят та дітей були встановлені при застосуванні доз, описаних у розділі «Спосіб застосування та дози». Цефтріаксон, як і деякі інші цефалоспорини, може витісняти білірубін у зв'язку з альбуміном.
Цефтріаксон протипоказаний недоношеним та доношеним новонародженим з ризиком розвитку білірубінової енцефалопатії (див. розділ «Протипоказання»).
Імуноопосередкована гемолітична анемія.
Повідомлялося про випадки імуноопосередкованої гемолітичної анемії у пацієнтів, які отримували цефалоспорини, включаючи цефтріаксон (див. розділ «Побічні реакції»). Тяжкі випадки гемолітичної анемії (у тому числі з летальним результатом) були зареєстровані протягом лікування цефтріаксоном як у дорослих, так і у дітей. У разі розвитку анемії під час лікування слід розглянути можливість цього діагнозу та скасувати антибіотик до визначення етіології анемії.
Тривале лікування.
Протягом тривалого лікування рекомендується регулярно контролювати розгорнутий аналіз крові.
Коліт/надмірне зростання нечутливих мікроорганізмів.
Про випадки антибіотико-асоційованого коліту/псевдомембранозного коліту повідомлялося при застосуванні майже всіх антибактеріальних засобів, включаючи цефтріаксон. Ступінь тяжкості проявів може коливатися від легкого до загрозливого життя, тому важливо розглядати можливість цього діагнозу у всіх пацієнтів, у яких під час або після застосування цефтріаксону виникла діарея (див. розділ «Побічні реакції»). Може знадобитися припинення терапії цефтріаксоном та застосування специфічної терапії проти Clostridium difficile. Лікарські засоби, що пригнічують перистальтику, не слід застосовувати.
Як і при застосуванні інших антибактеріальних засобів, можливий розвиток суперінфекції, спричиненої нечутливими до препарату мікроорганізмами.
Важка ниркова та печінкова недостатність.
У разі тяжкої ниркової та печінкової недостатності рекомендується ретельний клінічний моніторинг безпеки та ефективності препарату (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).
Вплив на результати серологічних досліджень.
При застосуванні цефтріаксону тест Кумбса може давати хибнопозитивні результати. Також цефтріаксон може викликати хибнопозитивні результати при проведенні проби на галактоземію, при визначенні глюкози у сечі неферментативними методами. Тому протягом лікування цефтріаксоном рівні глюкози в сечі слід визначати за допомогою ферментативних методів аналізу (див. розділ «Побічні реакції»).
Натрій.
Кожен грам препарату містить 3,6 ммоль (83,03 мг) натрію, необхідно враховувати пацієнтам, які дотримуються дієти з контрольованим вмістом натрію.
Антибактеріальний спектр.
Цефтріаксон має обмежений спектр антибактеріальної активності і може бути непридатним для монотерапії при певних типах інфекції, крім випадків, коли збудник вже підтверджений (див. розділ «Спосіб застосування та дози»). У разі полімікробних інфекцій, коли серед підозрюваних збудників є резистентні до цефтріаксону, слід розглянути необхідність застосування додаткових антибіотиків.
Застосування лідокаїну.
Якщо як розчинник застосовують розчин лідокаїну, цефтріаксон можна вводити тільки внутрішньом'язово. Перед введенням препарату слід обов'язково врахувати протипоказання до застосування лідокаїну, застереження та іншу відповідну інформацію, наведену в інструкції для медичного застосування лідокаїну (див. розділ «Протипоказання»). Розчин лідокаїну в жодному разі не можна вводити внутрішньовенно.
Жовчокам'яна хвороба.
У разі наявності на сонограмі тіней слід врахувати можливість утворення преципітатів кальцієвої солі цефтріаксону. Тіні, які були помилково прийняті за жовчні камені, спостерігалися на сонограмі жовчного міхура і виявлялися частіше при застосуванні цефтріаксону у дозі 1 г на добу та вище. Особливої обережності слід дотримуватись при застосуванні препарату дітям. Такі преципітати зникають після припинення терапії цефтріаксоном. Зрідка утворення преципітатів кальцієвої солі цефтріаксон супроводжувалося симптоматикою. Ризик утворення преципітатів зростає при тривалості лікування, перевищує 14 днів, при нирковій недостатності, зневодненні чи парентеральному харчуванні. За наявності симптомів рекомендується консервативне нехірургічне лікування. Лікар повинен розглянути питання про припинення застосування препарату, враховуючи оцінку співвідношення користь/ризик у кожному конкретному випадку (див. розділ «Побічні реакції»).
Жовчний стаз.
Під час застосування цефтріаксону були зареєстровані випадки панкреатиту, можливо викликані обструкцією жовчних шляхів. Більшість пацієнтів мали фактори ризику розвитку холестазу та біліарного сладжу, наприклад: попередня значна терапія, тяжка хвороба, повне парентеральне харчування. Не можна виключати, що тригером або кофактором цього ускладнення може бути утворення жовчних шляхів преципітатів внаслідок застосування цефтріаксону.
Нирковокам'яна хвороба.
Зареєстровані випадки утворення ниркових каменів, що зникали після скасування цефтріаксону (див. розділ «Побічні реакції»). За наявності симптомів слід зробити ультразвукове обстеження. Рішення про застосування препарату пацієнтам з наявністю в анамнезі ниркового каміння або гіперкальціурії приймає лікар, враховуючи оцінку співвідношення користь/ризик у кожному конкретному випадку.
Утилізація лікарського засобу.
Надходження лікарського засобу до зовнішнього середовища слід звести до мінімуму. Слід уникати потрапляння лікарського засобу до каналізаційної системи або домашніх відходів. Невикористаний препарат після закінчення лікування або терміну придатності слід повернути в оригінальну упаковку постачальнику (лікарю або фармацевту) для правильної утилізації.
Травний тракт: рідкі випорожнення/діарея, диспепсія, нудота, блювання, стоматит, глосит, дисгевзія, біль у животі, зниження апетиту (зазвичай помірно виражені, минають протягом/після припинення лікування); панкреатит (можливо, через обструкцію жовчовивідних шляхів).
Гепатобіліарна система: преципітація кальцієвих солей цефтріаксону у жовчному міхурі*; підвищення рівня білірубіну, активності печінкових трансаміназ, лужної фосфатази в плазмі крові, дисфункція печінки, гепатит1, холестатичний гепатит1,2, ядерна жовтяниця.
Система кровотворення: еозинофілія, лейкопенія, нейтропенія, лімфопенія, тромбоцитопенія, гранулоцитопенія, анемія, включаючи гемолітичну анемію, подовження протромбінового часу, епістаксис, коагулопатії, агранулоцитоз (зазвичай після 10 днів лікування та сумарної дози цефтріаксону ≥ 20 г).
Нервова система: головний біль, запаморочення, можливі судомні напади, енцефалопатія.
Органи слуху і рівноваги: вертиго.
Сечовидільна система: підвищення рівня креатиніну в крові, циліндрурія, глюкозурія, гематурія, олігурія, утворення преципітатів цефтріаксону у нирках (зазвичай оборотне), анурія, ниркова недостатність, гострий тубулярний некроз.
Шкіра та підшкірна клітковина: підвищене потовиділення, припливи, алергічні шкірні реакції (в т.ч. кропив’янка, дерматити, макулопапульозний висип або екзантема), свербіж, мультиформна ексудативна еритема, синдром Стівенса-Джонсона, токсичний епідермальний некроліз (синдром Лайєлла), DRESS-синдром (медикаментозний висип з еозинофілією та системними проявами), гострий генералізований екзантематозний пустульоз.
Імунна система: реакції гіперчутливості, анафілактичний шок, анафілактичні реакції, анафілактоїдні реакції, сироваткова хвороба, реакція Яриша-Герксгеймера.
Дихальні розлади: бронхоспазм, алергічні пневмоніти.
Інфекції та інвазії: можливі мікози статевих органів, розвиток суперінфекції, псевдомембранозний коліт.
Загальні розлади та реакції у місці введення препарату: флебіт/тромбофлебіт при внутрішньовенному введенні, біль та/або інфільтрат у місці введення, медикаментозна гарячка, набряки шкіри та суглобів, озноб.
Лабораторні аналізи: гіперазотемія, можуть відзначатися хибнопозитивні результати реакції Кумбса, проби на галактоземію, при визначенні глюкози в сечі неферментативними методами.
1Зазвичай має оборотний характер при припиненні прийому цефтріаксону
2Див. розділ «Особливості застосування»
Інфекції та інвазії.
Випадки діареї після застосування цефтріаксону можуть бути пов’язані з надмірним ростом Clostridium difficile.
Тактика лікування має включати введення адекватної кількості рідини та електролітів (див. розділ «Особливості застосування»).
* Преципітати кальцієвої солі цефтріаксону.
Рідкісні випадки тяжких побічних реакцій, іноді із летальним наслідком, зареєстровані у недоношених та доношених новонароджених (віком < 28 днів), яким внутрішньовенно вводили цефтріаксон та препарати кальцію. При аутопсії в легенях та нирках були виявлені преципітати кальцієвої солі цефтріаксону. Високий ризик утворення преципітатів у новонароджених є наслідком малого об’єму крові у них та довшого, ніж у дорослих, періоду напіввиведення цефтріаксону (див. розділи «Протипоказання», «Особливості застосування»).
Зареєстровані випадки утворення преципітатів у нирках, переважно у дітей віком від 3 років, які отримували великі добові дози препарату (≥ 80 мг/кг/добу), або при кумулятивній дозі понад 10 г та мали додаткові фактори ризику (обмежене вживання рідини, дегідратація, обмеження рухливості, постільний режим). Утворення преципітатів може супроводжуватися симптомами або бути асимптомним, може призводити до ниркової недостатності та анурії. Преципітати зникають після припинення застосування цефтріаксону (див. розділ «Особливості застосування»).
Зареєстровані випадки утворення преципітатів кальцієвої солі цефтріаксону у жовчному міхурі, переважно у пацієнтів, яким препарат вводили у дозах, вищих за стандартну рекомендовану дозу. У дітей, за даними проспективних досліджень цефтріаксону, частота утворення преципітатів при внутрішньовенному введенні була різною – у деяких дослідженнях понад 30 %. При повільному введенні препарату (протягом 20-30 хвилин) частота утворення преципітатів, очевидно, нижча. Утворення преципітатів зазвичай не супроводжується симптомами, але у рідкісних випадках виникали такі клінічні симптоми, як біль, нудота і блювання. У таких випадках рекомендується симптоматичне лікування. Після припинення застосування цефтріаксону преципітати зазвичай зникають (див. розділ «Особливості застосування»).
Симптоми: можливі нудота, блювання, діарея, посилення проявів побічних реакцій.
Лікування: проводити симптоматичну і підтримуючу терапію. Гемодіаліз і перитонеальний діаліз неефективні (не зменшують надмірних концентрацій препарату в плазмі крові). Специфічного антидоту немає.
В оригінальній упаковці при температурі не вище 25 °С.
Зберігати у недоступному для дітей місці.
Антибіотик для лікування інфекційно-запальних захворювань, спричинених чутливими до препарату організмами.
Часті запитання
Відгуки про товар
Ще немає відгуків про товар.Будь першим, хто залишить відгук.